2.+Case

=Beskrivelse av Case=

Om skolen
Røhol er en videregående skole som bygger på Steiner-filosofi med tilhørende Steinerpedagogisk tilnærming. Skolen har internat der de fleste elevene bor. Skolen har ca 45 ansatte og mange av disse har vært der i en årrekke. Skolen blir av en del utenfor skolen sett på som for lite Steinerskole i den betydning at mange lærere ikke har Steinerskolebakgrunn. Av andre kan den bli sett på som å være for lite nytenkende ved at mange av lærerne har vært på skolen i mange år med en undervisningsform som kan virke litt "tilstivnet". Når det gjelder forståelsen av organisasjonen og myndighetsstrukturer har det skjedd visse endringer i det siste som utfordrer den tradisjonelle måten å drive Steinerskole på. Tradisjonelt er det lærermøtet som skal være den drivende kraft og besluttende organ for skolens drift og utvikling. Ideologien bak er altså overveiende demokratisk, ved at ledelsen skal springe ut fra lærerkollegiet og ha tillit av dette forumet og representere lærerne. Lovverk av nyere dato tillater ikke lengre at lærermøte er skolens øverste organg. Rektor skal nå velges av styret for skolen, og vedkommende er øverste ansvarlige for skolens drift og utvikling.

Enkelte lærere på denne skolen kunne betegnes som uformelle ledere i organisasjonen, og disse har kjempet for tradisjonelle organisasjonsformer i Steinerskolen og hatt motstand mot rektors økende innflytelse og beslutningsmyndighet. Allikevel, til tross for den demokratiske ideologiske overbygning har kommunikasjonskulturen vært mer preget av fokus på makt og maktkamper mer enn på likeverdige dialoger. Denne kommunikasjonsformen har utspilt seg lærere i mellom, men også tydelig i forhold til ledelsen.

Rektor vurderte høsten 2008 ulike tiltak for å gjøre noe med kommunikasjonskulturen. Det første tiltaket var å introdusere en kommunikasjonsform med fokus på dialogisk, lyttende og likeverdig kommunikasjon; kalt ikkevoldelig kommunikasjon (Rosenberg, 1999). Etter rektors vurdering skjedde det positive trekk i kommunikasjonskulturen i løpet av dette halvåret ved at det etter hvert gikk an å ta opp emosjonelt ladete temaer med en viss respekt. Dette arbeidet fungerte et halvt års tid – inntil noen toneangivende lærere syntes rektor tok for mye plass på lærermøtene. Siden dette var deres forum etter tradisjonell Steinerskoleånd, valgte rektor å trekke seg tilbake og la lærerne få lede møtene med det innhold de ville prioritere. Etter at jobbingen med kommunikasjonskulturen fikk mindre plass, var det også tegn til at den opparbeidete respekten igjen ble mindre. Kommunikasjonskulturen, og spesielt blant mange av lærerne, så rektor på som til dels destruktiv.

Dialog og kvalitetsbyggingsprosjektet
Det nådde et punkt der det i en periode med dårlig økonomi og underbemanning, ble brukt mye tid på diskusjoner og maktkamper, slik at det ble vanskelig å få tid til å få gjort de tingene som det var frustrasjoner over og som lå til grunn for diskusjonene. Etter rektors vurdering oppstod det paradoksale situasjoner ved at det ble mye klaging på ting som ikke fungerte, samtidig som det å håndtere klagene og emosjonene koplet til disse tok tid fra det å kunne gjøre noe med det som var frustrerende. Klagene handlet først og fremst om behovet for oppbygging av strukturer og bedre oppfølging av eksisterende strukturer. Samtidig rettet frustrasjoner seg mot enkeltpersoner i både ledelsen og blant kolleger / andre lærere. Rektor var ikke uenig i at det som det ble klaget på, trengte å gjøres. Samtidig opplevde rektor manglende handlingsrom til å få gjort det som skulle til. Dette var utgangspunkt for det første prosjektet som startet for et halvt år siden, rett før jul 2009. Prosjektet hadde ble kalt for dialog og kvalitetsbyggingsprosjektet (DK-prosjektet). Dette prosjektet var fra ledelsen tenkt som en måte å jobbe med strukturer og med kommunikasjonskulturen på. Men også, og aller viktigst: å kunne enes om en tilnærming der vi som skole jobbet sammen med og ikke motarbeidet hverandre for å få til ting.

Men også på det pedagogiske området, i undervisningsarbeidet med elevene, har det vært utfordringer som rektor søkte etter måter å jobbe videre med. Spesielt tenker rektor på en del lærere som har mistet gløden, viser lite engasjement og hvor det er mye uro i klasserommet. Mange elever står i fare for å stryke i fag. Disse utfordringene var av en annen karakter enn de foregående. Mens utfordringene til grunn for DK-prosjektet i stor grad ble sett på av lærerne som et ledelsesproblem, hadde utfordringene knyttet til stivnete undervisningsformer tidligere blitt sett på som en anklage mot lærerne der enkelte lærere viste tendenser til å komme i forsvar. For å få lærerne "med på laget" og at de ikke skulle komme i en situasjon med dårlig selvtillit om egen undervisning, tenkte rektor mye igjennom hvordan en slik pedagogisk utvikling kunne skje. Samtidig var rektor usikker på om det å sette igang enda et nytt prosjekt var lurt på dette tidspunktet, og om det ville virke forstyrrende inn på DK-prosjektet. Han ville unngå at tidligere maktkamper skulle gjentas og utspille seg på dette temaet også. Men på denne tiden, rundt påsketider 2010, hadde det i arbeidet med DK-prosjektet vist enkelte tegn til endring, bl.a. hadde hele personalet klart å få til enighet om prioriterte oppgaver og mål framover - der kommunikasjonsformen i stor grad bar preg av respekt for hverandre og for ledelsen. Rektor hadde også gjennomført flere personalsamtaler der det etterpå hadde vist seg enkelte endringer med tanke på kommunikasjon i fellesmøter. Dette gjorde at rektor vurderte timingen som riktig for å gå videre til neste prosjket - dog med litt spenning i magen om hvordan dette ville gå.

Appreciative Inquiry prosjektet
For å skape mest mulig eierforhold til et pedagogisk utviklingsprosjekt, ble prosjektet i første omgang definert helt åpent. Det eneste som ble foreslått var å ha et prosjekt knyttet til pedagogisk utvikling. Ved at det i forslaget ble fokusert på gevinsten dette ville gi til lærerne i form av egenutvikling og kurs, lyktes det å unngå at kritikk og misnøye ble nevnt som bakgrunn for å starte prosjektet (for så vidt i tråd med AI retningen som ble resultat av prosessen, der positivt fokus er helt sentralt!). Videre ble det fra rektors side understreket at dette var en åpen prosess, hvor svaret ikke var gitt og der alle skulle få anledning til å delta. Det eneste premisset var at retningen måtte være i overensstemmelse med Steinerskolen og Steinerskolepedagogikken. Denne prosessuelle tilnærmingen skulle vise seg å være en vellykket i betydning at det ganske tidlig ble skapt eierforhold og engasjement om å finne en felles tilnærming.

Allikevel, rektor hadde i en tid vurdert metoden anerkjennende elevsamtaler, en skoletilpasning av metoden Appretiative Inquiry (AI) for å videreutvikle og vitalisere skolen. Det skulle vise seg at det var denne metoden som lærerne tente på og ville gå videre på, slik at det ble en retning som ledelsen og lærerne fant ut at de sammen ville se nærmere på. Selv om fokuset til AI ikke kan sies å springe ut fra Steinerpedagogikk, ble det vurdert at den vil evne å vektlegge noen kommunikasjonsmessige aspekter ved Steinerpedagogikken som vil være til gavn for skoleslaget. Metoden ble presentert for personalet både på planleggingsdager og i et utvidet pedagogisk forum. Skolen har nå fått en forespørsel om å være med i et prosjekt sammen med fem andre skoler. Prosjektskolene skal velge ut noen lærere som skal følge prosjektet i tre år. Prosjektet er støttet av Kunnskapsdepartementet og skal se på hvordan man kan bruke styrkebaserte undervisningsmetoder for å forhindre frafall fra videregående skole. Et team med 4 lærere og to fra ledelsen har allerede deltatt på et 2 dagers kick-off på Sundvollen hotell. Tanken er videre at dette teamet skal spre sin kunnskap videre i skoleorganisasjonen.

AI-prosjektet er altså i sin begynnelsesfase, men har allerede skapt engasjement og involvering blant lærerne for å lære mer om AI-tilnærmingen. Dette gjelder spesielt for de som er med i utviklingsgruppen (pilotgruppen), og tanken fra rektors side og fra hele lærerkollegiet sin side, er at kunnskapen, og også engasjementet, etter hvert skal spres til alle lærerne.